Du kan godt. Kom så.
Jeg er tørstig.
- Alarmcentralen. - Det er Gerda Larsen.
Min scooter er gået i stå.
Mit personnummer?
Det er... 130147...
...1632. - Hvor befinder De Dem?
Landevej 261, seks kilometer fra Køge havn.
- Hvor lang tid tager det? - To minutter.
To minutter? Det var sgu da hurtigt.
Bliv, hvor De er. (der bliver lagt på)
Det var sgu da uhøfligt.
Gerda Larsen 130147-1632 er succesfuldt tilbageholdt. Skifter.
Indsatte på Hillerødgade Skole, forhold jer i ro.
I er tilbageholdt ifølge loven om militær undtagelsestilstand.
Alle med blåt bånd bliver ført til klasselokalerne om få minutter.
Jeg gentager...
- Hvor skal jeg hen? - De vil snart få svar.
Gymnastiksalen.
- Gerda! - Kitty?
Gerda! De har taget os alle sammen.
- Hvad med Store Frank? - Han ligger der i håndjern.
Hallo, militærsvin, luk os ud!
Og giv os noget ordentligt mad. Det er kun fucking ris og grøntsager.
Vi har rettigheder!
Jeg har ikke gjort noget.
(hosten)
(dør låses op)
Klar.
Så kan I godt lukke os ud.
- Hallo, svin! - Du kommer snart til din samtale.
Prøv lige at høre her. Må jeg måske tale med chefen, så?
- Jeg vil skide på din samtale! - Slap dog af.
- Hold dog kæft. - Jeg kender sådan nogle som dig.
Du kender ikke en skid, din sæk!
Se nu der, nu græder den gamle dame.
- Er du okay? - Jeg har ikke gjort noget.
Ingen af os har gjort noget.
Min søn er FN-soldat nede i Afrika. Han hjælper små negerbørn.
(dør låses op)
- Klar. - Slip mig, mand!
Homonazi! Skrid hjem og knep din mor!
- Sæt dig. - Hvad?
Slap af, jeg sidder ned. Slap af.
Indsatte på Hillerødgade Skole, der udleveres aftensmad kl. 22.00.
Dav. Hej.
- Hvad fanden laver kællingen? - Shh.
Dav. Goddag.
Jeg hedder Sidse, og jeg kommer fra oprørsbevægelsen Mandela.
- Har nogen af jer hørt om os? - Næ.
Dav. Jeg hedder Ole. Ole Høgh Petersen.
Det er en fuldstændig fejltagelse, jeg skal slet ikke være her.
Jeg skal sgu da heller ikke være her!
Så ti dog, hund, med din evige gøen. Ser du ej din herre derude på søen?
Ole, lige et øjeblik.
Unge kvinde, du skal sgu ikke belære mig.
Jeg har kæmpet i 30 år på venstrefløjen. Jeg kender folk.
Vi har ikke meget tid. Hør efter, hvis I vil komme herfra levende.
Hvad fanden ævler den syge kælling om?
I skal udryddes, fordi I ikke har bidraget positivt til velfærdsstaten.
Hold da kæft.
Spiller du fræk, eller er du bare dum?
- Jeg forstår ikke. - Er du fræk?
Luk så røven.
- Skal du dø? Hvad? - Stop.
Skal du dø?
Stop det der!
Samtalerne begynder lige om lidt.
Jeg kan tilbyde hjælp til, at I kommer igennem med livet i behold.
Jeg har været i hjemmeværnet.
Det er et af de parametre, som man udvælger folk efter.
- De forsvarede os mod kommunisterne. - Nu må I kraftedeme tage jer sammen.
Tak venstrefløjen for mindsteløn. Vi har kæmpet den lille mands sag.
Hjemmeværnet har kæmpet for, at vi ikke endte som DDR.
Det er helt kuk. Hvorfor er jeg her?
Jeg siger til vagten, at en sindssyg luder påstår, vi bliver henrettet.
Stol på mig! Jeg beder dig. Stol på mig.
Der er mange af dine venner, de er allerede blevet dræbt.
Vagt!
Klar.
Hvad vil du?
Ikke noget!
Vi er klar til den første. Dennis Henriksen.
- Ja. - Vær venlig at følge med.
Nej! I må ikke tage ham!
Jeg vil sige farvel. To minutter, mand.
Hold nu op. Dennis, følg med.
Nej!
Der må være en regel om, at man må sige farvel. Bare i to minutter.
Okay, to minutter.
Okay. Hvad har du af skolegang?
Jeg har et par domme for vold og narko.
Det bliver ikke let. Du skal tale om, hvad for en plads der er for dig.
Fortæl, at du i fængslet læste om Apollon og om kosmos -
- og kom til at tænke på dig selv og på dit eget liv.
Du kan ikke simplificere græsk mytologi ned til kosmos.
Ja tak, jeg har studeret filosofi ved Københavns Universitet.
- Så hvis vi to skal diskutere... - Kosmos er hele verden omkring os.
Alle har en plads, og det gælder om at kende sin plads. Forstår du det?
- Prøv at høre de to idioter. - Nu lukker du røven.
Dem, der troede på Apollon, var underordnede.
Du skal sige, at det er også din livsfilosofi.
Du bliver jo ikke statsminister eller ejendomsmægler med dine kort, -
- men nu kan du bruge din baggrund og dine unikke oplevelser -
- til at hjælpe andre med samme baggrund som dig. Er du med?
- Det tror jeg sgu. - Prøv at gentage...
(dør låses op)
Dennis, følg med.
- Nu sparker du røv, Dennis. - Giv dem buksevand, din lille bøsse!
Dav.
Jeg hedder Folke Rasmussen.
Folke? Folke ligesom folkevogn?
Det kan man godt sige. Jeg kommer fra Folketinget.
Du er medlem af Socialdemokratiet og sad med i udvalget, -
- der forfattede De Nye Københavner Kriterier.
Dav. Major Christian Andersen. Jeg er forhørslederen.
Tag dig ikke af det. Jeg tilbringer altid det første døgn med de nye.
Jeg lærte noget interessant i nat.
Det viser sig, at der nu eksisterer en undergrundshær ved navn Mandela.
En af deres repræsentanter har infiltreret vores indsatte.
- Hvad mener du? - Hun vil hjælpe dem, Folke.
Gode råd og den slags.
Løgnehistorier om deres livsmønster og bedrifter.
Men du kender reglerne, ikke? Det er mig, der stiller spørgsmålene.
- Du er med som censor. - Og så har jeg det sidste ord.
Folke, prøv at høre her.
Det skal gå hurtigt. Det skal være nemt, ikke? Du stemte selv for loven.
(det banker på) Kom ind.
Er vi klar til den første? Det er hende fra undergrundshæren.
- Nej, lad os starte med ham Ole. - Ole Høgh Petersen?
- Ole Høgh? - Kender du ham?
Han sad i Statens Kunstfond og er gammel VS'er.
Ja, det er ham. Kunstnerne får tit vores alarmknapper til at blinke.
Lav indkomst og understøttelse kombineret med en form for misbrug.
Det er næsten en del af deres arbejde.
- Vi er altså enige? - Ja, vi napper ham Ole.
Og Jensen, mens jeg husker det. Så få lige fat i hende Gerda, -
- hende i rullestolen, få fat i hendes søn.
Hun siger, han arbejder for FN i Afrika.
- Kommer du også i morgen? - Nej.
Jeg spurgte Claus, om det var okay, jeg sad ind for i dag, så...
Aha.
Du interesserer dig for socialpolitik, kan jeg læse.
- Nå, kan du læse det? - Ja, det kan jeg da.
(det banker på) Kom ind.
Ole. Kom ind. Dav, major Christian Andersen, jeg er samtaleleder.
Vores censor er Folke Rasmussen.
Hej. Jeg kan godt huske dig.
Det er en fuldstændig fejltagelse.
- En hån mod menneskerettighederne. - Tag det roligt, Ole. Sæt dig ned.
Kunstnernes livsmønster minder om den gruppe, vi virkelig er ude efter.
Jeg har arbejdet for Statens Kunstfond.
Jeg er sgu næsten uddannet fra Kunstakademiet og har holdt...
Det er en fejltagelse.
Din lave indkomst kombineret med sygdom fik knapperne til at blinke.
Jeg har i hvert fald ikke været heldig med helbreddet.
Jamen det skal du ikke holdes til ansvar for. Det er okay, Ole.
- Ikke, Folke? - Jo, helt sikkert.
Ja. Kan vi tilbyde en eller anden form for hjemtransport?
Jo. Ja, gerne.
Godt. Jamen så hej igen. Det ordner du med Jensen udenfor.
Farvel, farvel.
Ole?
Hvad skete der egentlig dengang i Kunstfonden?
Ja, bare sådan almindelig nysgerrighed.
Jeg arbejdede som konsulent.
Så ragede jeg uklar med den skide konservative ledelse.
Ja, du fik nogle enorme summer, da du arbejdede for Bevillingsrådet.
- Fuldstændig absurd anklage. - Det fik du altså ikke?
Jeg har lavet alt mellem himmel og jord.
Jeg er sgu da ikke en af dem.
- Ole, sæt dig lige ned igen. - Nej.
Kom nu. Det tager kun et par minutter.
Lad os lige få vendt den sten.
Vores røde lamper, de blinker.
Nok fordi du har modtaget mange penge fra staten.
Computeren, der beregner den slags, går ikke på museum, vel?
Smid jakken, sæt dig ned.
Nej, det gør den vel ikke, museum.
Ole, du har modtaget langt over en million i arbejdslegater.
Det har vel været til at lave kunst for?
Ja. Eller... undersøge. Kunst er jo også en form for undersøgelse.
- Det er sgu ikke kun resultater. - Nej.
Jeg har skabt keramikerskolen på Møn.
Møns Kommune smed to millioner efter projektet for 200 arbejdsløse.
Men Ole, så blev du syg, og så blev projektet lagt ned.
Der nåede slet ikke at komme nogen arbejdsløse ned til dig.
Jeg skal jo ikke lægges til last for et uheldigt helbred.
Som skyldes druk?
Det var min datter.
Ja, hun tog sit eget liv.
Jeg var helt ude af den, jeg kunne kraftedeme ikke klare det.
Din datter, det var dog forfærdeligt. Boede hun hos dig eller moren?
- Ja, mest hos min mor. - Hun voksede op hos sin bedstemor?
Vi rejste meget på det tidspunkt. Det var fandeme ikke noget for børn.
- Det var med Tvindskolerne, ikke? - De røvhuller. Det vidste vi ikke.
Ole, sig nu bare, hvad du har lavet, så jeg kan lade dig gå.
Du har kostet staten en formue.
Langt over hvad alle de andre i venteværelset kan præstere.
Og nu er du så invalidepensionist. Men du søger stadig fonde og legater.
Så fortæl os, hvilket værk du har begået.
Vi er ligeglade. Vi er ikke kunstkendere.
Kan du ikke give mig et par dage?
Så kan jeg lige nå at tænke mig om.
Man kan ikke koncentrere sig herinde.
Hvorfor nævner du ikke bare den skulptur for Roskilde Kommune?
Nå ja. Ja ja, så nævner jeg den.
Eller jeg finder måske svaret i bunken her?
"Ole Høgh Petersens skulptur fjernet efter to måneder.
Skulpturen, der skulle være en manifestation -
- af kapitalismens sygeligt skarpe ånd, blev i går revet ned, -
- efter en tiårig pige fik stukket et øje ud af en af stålspidserne, -
- da hun legede omkring den.
Det er tredje gang, et barn kommer til skade."
- Kunst er ikke legetøj. - Den stod på en legeplads.
Hold nu op, menneske, så hold dog op med det der!
Jeg er sgu kommet i tvivl.
Jeg var parat til at lade dig gå, men sikke en mappe.
Det eneste, du har produceret, stak øjet ud på en tiårig pige.
Du fik opgaven, fordi din far sad i kommunalbestyrelsen.
Og af de 400.000 i honorar har du ikke betalt skat.
Hvad skal jeg sige, Ole? Hjælp mig.
- Men vi er også enige, ikke, Folke? - Jo.
Christian.
Ole Høgh Petersen, med den magt, som loven tildeler mig, -
- idømmes du døden for forsømmelse af dine almenmenneskelige pligter.
Nej!
(det banker på) Kom ind.
Jensen, du behøver ikke tage ham ud. Bare slæb ham over i bamsehjørnet.
Så kan de andre se, vi mener det. Du kan bare ordne bordet og stolen.
- Du er jo sindssyg! - Hold dog op.
Hvis man ikke kan slagte svinet, kan man ikke æde pølserne.
Det er ikke sådan, det skal foregå. Der står, at det skal være humant.
Det skal foregå med indsprøjtning.
Eller med de midler, den militære kommando finder nødvendig, ikke?
Vi var enige, ikke, Folke? Og jeg er den militære kommando.
Hold nu op. Han havde tudet hele vejen ned i kælderen.
Han havde lidt, grædt og klynket hele vejen. Nu er det slut.
Jeg gør det ikke igen, hvis du er så sart.
Kastede du lidt op?
John og Nancy Frandsen, bror og søster fra Døllefjelde.
Vi har besluttet os til at skaffe os af med en del af befolkningen.
Ingen ved, hvem der fik ideen.
Måske en embedsmand, der stod i kø på Bakken for at få en is.
Og der, ventende i køen til isboden, stod han måske bag ved -
- en gruppe overvægtige fulderikker.
Måske fulgte han efter dem, så dem stige beruset ind i bilen -
- og skrev registreringsnumret ned, lige inden faren stak sønnen en.
Næste dag dukker lappen med registreringsnumret så op igen.
Han finder familien, hvor moren er registreret som boende alene.
Måske blev han besat af familien og begyndte at følge efter dem.
Han opdager, at moren og faren bor sammen, men snyder systemet.
Han følger efter moren og opdager, at hun har job som dagplejemor, -
- sort, selvfølgelig, på trods af påstået dårlig ryg, -
- som har givet hende status af invalidepensionist.
Faren er efter drengen ved enhver lejlighed.
Drengen terroriserer de andre i klassen og må have støttepædagog.
Faren arbejder som udsmider på et diskotek på Amager -
- og sender hver weekend adskillige unge på skadestuen.
Og på et eller andet tidspunkt spørger vores embedsmand sig selv:
Hvorfor lever de mennesker? Hvad godt kommer de til at udrette?
På hvilken måde kommer de til at berige den verden, vi lever i?
Og uvist hvordan bliver De Nye Københavner Kriterier forfattet.
Baseret på statistiske fakta, -
- uafviselige data fra nationens enorme mængder af informationer, -
- bliver statsbudgettets største omkostningsbyrde isoleret.
En ret beskeden procentdel af befolkningen -
- står for det altovervejende forbrug af sociale ydelser.
Sengepladser på hospitaler, støttepædagoger.
Afvænningskurser, invalidepensioner, familiepleje.
Boligtilskud, gældssanering, hjælpemidler, hjemmehjælp, misbrug.
Hvad der startede som en fantasi, svømmer op mod strømmen.
Igennem forretningslogerne, fagforeningen, -
- avisernes redaktører læser det, og langsomt dannes en konsensus.
Lad os tage dem alle sammen i et snuptag. Alle sammen.
Brug sommerferien, mens den gode familien Danmark er væk.
Brug skolerne, lad militæret ordne det. Erklær undtagelsestilstand, -
- og lad os få problemet overstået én gang for alle.
John, lad os begynde med dig.
- John! - Ja.
Du blev samlet op i lufthavnen netop hjemkommet fra...
- John. - Thailand.
Ja, det er rigtigt. Med dig havde du Chon Sun Lie, en pige på 18, -
- og Lang Sang Pui på 16 år.
De rejste ikke med mig. Vi gjorde rejsefølge.
- Du driver da Topless, ikke? - Jo jo, men det er jo bare...
De piger, der arbejder hos os, bliver behandlet som vores børn.
Vi giver dem et sted at bo og tøj, de kun ville kunne drømme om.
De har fridage, og de bestemmer da selv, hvem de vil gå i seng med.
Ja. Vi tager jo toppen, -
- så vi undgår voldtægter og mænd, der ikke ved, hvor de skal gå hen.
- Sådan en slags socialt arbejde? - Meget interessant. Fortsæt, John.
Nå jo, men sådan er det jo, ikke? Mænd, de har jo...
De har jo brug for... altså...
Fisse. Dannelse er ikke noget krav.
- Ellers bliver mænd sindssyge. - Desperate.
Fuldstændig vanvittige. Voldtægt, mord, ikke?
Tænk, hvis din pige for eksempel kom hjem og var blevet voldtaget.
Så ville du da også være glad for, -
- hvis en mand havde haft et sted at gå hen med sine liderlige lyster.
Ja. Gå på Topless og undgå fængselsstraf for voldtægt?
Ja, det kan man jo godt sige, noget i den stil, ikke?
Og Nancy.
Har du nogensinde betjent disse potentielle voldtægtsmordere?
Nej, gud forbyde det.
Nej?
Det er jo ligesom krøllen, der mangler i Johns ræsonnement, ikke?
Lad os tale lidt om dig, Nancy.
Du blev samlet op på... hvad står der?
Sealand private clinic for Beauty and Recreation.
Ja, det gør der minsandten også.
- En plastikkirurgisk klinik, ikke? - Jo.
- De tog dig ikke midt i operationen? - Jo.
Nej, det beklager jeg altså, men de kan være lidt utålmodige.
Deres arbejdspukkel er enorm.
Dine bryster, siger du. Er de trætte efter for meget amning?
Nej.
Der står ellers her, du fik et barn.
Det var et uheld.
Hvorfor bortadopterede du ham?
Blev han bortadopteret? Ja, det gjorde han sgu da også.
- Hvad med faren? - Hvad med ham?
Hvem er han?
En eller anden, det ved jeg ikke. Det var mørkt.
- Det var mørkt i Døllefjelde. - Det er da ikke ulovligt, vel?
Det er virkelig et tema for dig, hvad?
Lovligt, ulovligt. At bevæge sig i grænselandet mellem de to poler.
Og så lige krydse over og skynde sig tilbage med byttet.
Men i dag handler det ikke om den lovgivning, I har skamridt.
I dag handler det om jeres værd som mennesker. Er I noget værd?
Svar nu bare. Er I noget værd?
Ja, selvfølgelig er vi noget værd, vi er mennesker.
Hvad er I værd?
Hvad har I givet til verden?
- Dit barn? - Men ham bortadopterede jeg jo.
Nej, det er sgu ingen bedrift at få et barn, man ikke gider have.
Har I ikke gjort noget for andre end jer selv? Bare et eller andet?
Der er vores filosofi.
Ja? Fortæl.
Altså, kender I Dionysos?
- Dionysos? Den græske gud? - Ja, ham.
Altså... det handler om nydelse, ikke? Forstår I?
Nej.
Vi er sat her på jorden. Vi er alle sammen mennesker, som skal nyde.
Ja, nydelse.
Det er ligesom vores Topless bar. Det handler om nydelse.
En dag er vi alle væk, og det eneste, der tæller, er, om vi havde det godt.
- Jamen det er da meget godt, ikke? - Jo, det er fabelagtigt.
Sidse har fundet den eneste gud, I kunne nævne med god samvittighed.
Jeg kender ingen Sidse.
John i sit perfekte element, hvad?
Et lille hul, men lige stort nok til, at man kan smutte igennem det.
Det er altså vores livsfilosofi.
Sidse fra Mandela. Jeres yderste time, og så vælger I at lyve.
Det ved vi jo ikke.
- Hvad mener du? Jeg var derinde. - Det var jeg ikke. Jeg er censoren.
Indtil videre sidder John og Nancy med et livsmønster baseret på en tro.
- Det kan vi da ikke bare... - Jensen!
Sidse eller Belinda eller hvad fanden hun kalder sig, hun er den næste.
Vi skal have stoppet hende.
Ellers tilbringer vi de næste to uger med at diskutere græske myter.
- Javel. Andet? - Nej.
Lad os få overstået de her to.
Godt, Nancy, fortæl mig så, hvad er det, du nyder?
Jeg nyder mine store, faste bryster. Mændenes blikke og begærligheden.
Jeg nyder også mit nydelsespalads. Altså, Topless bar.
- Altså, du skulle selv prøve... - Tak, John.
Vi har fattet, at jeres livline hedder nydelse.
Men Dionysoskulten er andet end botox og silikone.
De red ud i natten, flåede vilde dyr. Levede i orgastisk pagt med naturen.
- Ja, men tiderne har jo ændret sig. - Ja, det skal jeg fandeme love for.
Og så kan jeg lige supplere med at sige, at...
...pigerne nyder deres frihed.
- Der er ikke nogen tabere. - Skattevæsnet.
Resten af Danmarks befolkning, som knokler og betaler deres skat.
Hvad så med håndværkerne? Har I også lige dem på jeres lister?
Hvis jeg skal dø, bare fordi nogle piger ikke lige får betalt skat, -
- så skal håndværkerne fandeme også, for de laver så meget sort arbejde.
John og Nancy Frandsen, tusind tak skal I have.
Jensen!
- Fører du Dionysoskulten tilbage? - Jamen var det det hele, så?
- Kom så. - Jamen vi må da snakke om...
Der må jo være en udvej.
- De var da ikke så tossede. - De var blevet podet sekundet inden.
- Ja, siger du. - Hvorfor skulle jeg lyve?
- Det er mig, der har det sidste ord. - Sergent!
(dør åbnes) Er der andre ledige klasselokaler?
Ja, natur og teknik.
Vi flytter, Folke. Jeg gider ikke se på den døde keramiker mere.
Lad lortet ligge. Kom.
Nej, jeg vil ikke!
Fucking homo, mand! Fuck jer!
Din mor er en luder!
- Kom ind. - Din nazihomo!
Tror du, det er gratis at rage på mig på den måde der, hvad?
Hej, Sidse. Jeg skal nok klare den.
Tak for sidst. Kom indenfor og sid ned.
Ja, du er afsløret, så sæt dig bare ned.
- Taler han til mig? - Stop komedien, og sæt dig ned.
Jeg hedder kraftstejleme ikke Sidse.
Hvad hedder du så?
Jeg hedder Belinda. Skal jeg stave det for jer oppe på tavlen?
Sæt dig bare ned, Belinda.
Nu hører du godt efter. Måske kan jeg ikke få dig henrettet, -
- men jeg kan kraftedeme få dig smidt i spjældet, er du med?
Sådan en skidenaiv, lille autonom tøs fra Ungdomshuset.
Kæft, jeg brækker mig, mand.
Okay, du er ikke så hurtig, hvad? Jeg hedder Belinda, har jeg sagt.
B-E siger Be, L-l-N siger lin, D-A siger da.
- Belinda Jakobsen? - Rigtigt, mand. Fucking godt.
Han får sgu 12 med pil opad.
Det er et farligt spil, det her, men det går jeg ud fra, du ved.
Godt. Hvor blev du samlet op henne?
I Amagercentret.
- Og hvad lavede du der? - Jeg var på perkerkig.
Perkerkig? Hvad er det?
Man mødes nogle stykker, ikke? Og får nogle øl, pissehyggeligt.
Så sidder man og kigger på perkere.
Hvis der så er en, man finder, som er specielt grim, -
- så følger man efter hende og pisser på hende og smadrer hende.
Det er perkerkig.
Det er præcis sådan nogle som dig, derfor stemte jeg for loven!
Perkerne er en fucking plage.
De kommer her og nasser og har bragt lus og tuberlukose til Danmark.
De mennesker er blandt andet højtuddannede læger!
Det er mennesker, som har været på flugt -
- og tager alt det arbejde, som du ikke gider!
Gider? Belinda her er invalidepensionist.
Sludder! Du fejler intet! Du er en igle på samfundet, -
- som samtidig forpester tilværelsen for de nydanskere, -
- som laver alt det arbejde, som du er for doven til!
- Og du griner! - Ja.
- Perkerelsker. - Du skal dø!
Folke, tag en lille pause.
Folkevogn.
Kram en perker.
- Jeg blev måske lidt... - Det gør ikke noget. Tag en pause.
Hvem er du?
Det er kun et spørgsmål om tid, før jeg får optrevlet jeres hær.
Det er ikke nok at narre Folke.
Fortæl, hvem du er, så jeg kan sætte dig fri.
Du er ikke fra Ungdomshuset.
Øjeblik.
Det er mig, Folke.
Hallo?
Jeg finder ud af, hvem du er.
Jeg har hørt nok til at træffe en afgørelse.
Jensen!
Tag hende tilbage til de andre.
Hende der kan de godt sende af sted med det samme for min skyld.
Jamen hun skal da bare dø.
- Hvor fanden skal du hen? - Ud og finde Belinda Jakobsen.
- Vil du så stoppe. - Dine patter bløder.
- Skal du være fræk? - Hold kæft, dine patter bløder.
- Det kunne du godt have sagt. - Hendes patter bløder.
Dine patter er ved at falde af.
- Så er det nu. - Hvad sker der?
Jeg skal på wc.
- For helvede, mand. - Det kan jeg sgu da ikke gøre for.
Jeg skal nok hjælpe dig.
Jeg har været i praktik i Sundby og passe gamle damer som dig.
- Hvad så? - Så skal du trække bukserne ned.
- Det er kraftedeme for ulækkert. - Kom.
- Nogen må sgu hjælpe mig. - Jeg skal nok hjælpe.
Flyt den stol der.
- Slog du dig? - John, kom og hjælp.
John, kom nu.
Hun er kraftedeme for fed. Du må give en hånd med, China.
Skal hun hellere skide på gulvet?
(Gerda prutter) Pyh.
For helvede, mand. Kom nu, John, din gamle hjemmehjælper.
Skidegodt, John. Skidegodt, skidegodt, skidegodt.
- Hvad glor du på? - På dig.
- Hvad glor du på? - Jeg glor på dig.
(dør låses op)
Klar.
Slip mig, mand, det gør herrenas. Av!
Hvad?
Slap af, jeg sidder ned. Slap af!
(dør låses)
Okay.
Ved du hvad? Al din snak om græske guder.
Det virker ikke. Der ligger en død kommunist.
Det virker. Jeg har ikke indrømmet. Og Folke tror ikke på Christian.
- Jeg er færdig. - Bliv der.
- Skal jeg blive siddende på wc'et? - Hvis du nu skal skide igen, ikke?
- Den anden er mere på vores side. - Lige præcis.
Nu gav jeg den bare hele armen. Jeg spillede min rolle så godt...
Din rolle?
- Ja, som... Belinda. - Som os, din rolle som os, ikke?
For helvede, mand. Kan I ikke se det? Hun kan jo være på deres side.
Hun er ikke på deres side. Jeg ved måske lidt mere end dig.
Hvad ved du, hvad? Ved du, hvordan du får os ud?
Sæt dig ned, John. Ved du, hvordan du får os ud? Nej? Så hold din kæft!
China, shh, er du sindssyg? Prøv at høre.
Lyt til mig. Lige nu er vi fanget på øverste etage af et brændende højhus.
- Gu er vi da røv. - Det er en metafor.
Nej, det er den, hvor den gamle dame dør.
- Jeg vil ikke dø. - Det er bare film, de snakker om.
Vi kommer levende herfra. I skal endelig ikke indrømme, hvem jeg er.
I skal bevare min historie.
Belinda Jakobsen, tidligere narkoman. Det er Folke, der har det sidste ord.
Det er indvandrernes skyld, vi er her.
Nej nej, det er jer. Det er jer.
Fordi I opfylder en stor del af De Nye Københavner Kriterier.
- Hvad står i de kriterier? - Undskyld?
Hvad står i de kriterier?
Det er sådan en lang række punkter, Melanie.
- Hvorfor kan du ikke bare sige dem? - Vi har bare ikke særlig meget tid.
- Vi vil gerne høre dem, kælling! - Tal ordentligt.
- Hvad siger luderen? - Stop.
Slap af, John, og bland dig udenom.
China.
Okay, De Nye Københavner Kriterier, paragraf 1:
Borgere, der gennem flere år har modtaget sociale ydelser.
Paragraf 2: Borgere, der har omgået lovgivning for egen vindings skyld.
For eksempel sort arbejde, socialt bedrageri, skattesvindel.
Paragraf 3: Misbrugere af narko, alkohol med mere.
Paragraf 4: Borgere, der belaster sygehusvæsnet.
Paragraf 5: Borgere, der ikke tager vare på deres børn.
Paragraf 6: Borgere, der har været usædvanligt længe uden arbejde.
Paragraf 7: Kriminelle og folk, der har levet på kanten af loven -
- og ofte været i kontakt med domstolene.
Listen er lang. Man holder den enkelte borgers udgifter -
- op imod dennes indtægter til samfundet.
Sådan vurderer man, om borgeren har opfyldt sin kontrakt med staten.
Skal man dø, bare fordi man er invalidepensionist?
Nej, Gerda, det er slet ikke nok kun at opfylde ét kriterium.
Hvis den enkelte borger kan fremvise et eller andet, -
- der beviser, at man har bidraget med noget uegennyttigt...
Hvor syret, du kan huske alt det.
Det er ikke særlig svært, når man selv har skrevet det.
Vi har ryddet hele havnen.
270869-1422, Belinda Jakobsen.
Øjeblik. Belinda Jakobsen.
- Hvor er hendes lejlighed? - Nummer 57. Tredje sal til højre.
Mange tak.
Belinda Jakobsen?
Hallo?
(flasker klirrer) Hey!
Kom så her.
Okay, okay.
(barnegråd)
Sæt dig ned.
270869-1422, Belinda Jakobsen.
Hun er her ikke. Hun er sluppet væk.
Er du lederen af Mandela?
En pige i min varetægt, Sidse, er en del af gruppen.
Jeg vil sætte hende fri, men hun hævder, hun er Belinda Jakobsen.
- Hun sejlede i går. - Hvorhen?
De lande, der ikke har fulgt vores eksempel, gør det snart.
- Vi sejler til Afrika. - Afrika?
Hold da kæft. Hør her.
Observatøren tror på hende. Hvis ikke jeg kan bevise det, så dør hun.
- Det kan jeg ikke hjælpe dig med. - Jo, du kan.
Ellers dør du selv. Og så tager jeg hele banden med tilbage til lejren.
Men hvis du hjælper mig, får I frit lejde til i morgen aften.
Så skulle vi lige tænke over det?
Jeg tæller til tre.
En... to... tre.
Wilken Andersen. Sidse Wilken Andersen.
- Så hold dog kæft. - Var det ikke det, du ville vide?
Der kan du se. Forskellen på dem og os.
Du sætter livet på spil, og de siger alt for at redde deres egen røv.
Det er mig. Sidse Wilken Andersen. Slå hende op, mens jeg venter.
Jeg må være bussemanden, som har stjålet din Playstation, -
- dit tv, din McDonald's-burger, dine fiskefingre med fritter og remoulade.
Men den Afrikatur bliver det bedste, der er sket for dig i dit liv.
Du skal måske bo i en ørken eller en jungle og se farlige dyr.
Dig og din mor og din far, I skal lære at klare jer selv.
- Glæder du dig? - Fuck dig.
Ja.
Det var sgu interessant. Så pas på, du ikke kommer til at bande.
Ja, for fanden, med det samme, og tag moren med.
- Hvornår tager I af sted? - Vi sejler i aften.
Jeg sørger for, I kommer uhindret ud af dansk farvand. God tur.
Og tak for hjælpen.
(Gerda hoster)
Vi bytter hende.
Hun er vores eneste håb. Få ham panseren herned.
Stop. Hvad skulle det hjælpe? Sidse bliver ikke henrettet i stedet for.
Selvom hun modarbejder deres plan, opfylder hun ingen kriterier.
Det er da ulovligt.
Måske er det ulovligt, men så opfylder hun kun ét kriterium.
I hørte det selv. Der skulle opfyldes mere end et kriterium.
- Hun er en overklassepige. - Det er hendes skyld, at vi skal dø.
- Det er ikke sikkert, vi skal dø. - Jeg opfylder næsten alle kriterier.
- Jeg er færdig. - Hold kæft!
De regner med at slippe syv procent fri.
- Dem, der har præsteret noget. - Hvad?
- Jeg ved det jo ikke. - Rigtig fedt, John. Det hjalp.
Du lod hende jo ikke tale færdig.
Hun har lavet et nåleøje. Hun er den eneste, der kan hjælpe os.
Det er sgu da ikke vores skyld.
En dame på kommunen sagde til mig: "Melanie, du skal tilgive dig selv."
"Det er ikke din skyld." Det er det, vi skal fortælle dem.
- Hold kæft, hvor er du dum. - Så slip hende fri.
Nul... Nul!
Fandeme nej. Nu skal du dø, Sidse-pigen.
Klar.
Hedder du stadig Belinda Jakobsen?
Han var ved at slå dig ihjel, var han ikke?
Fortæl nu Folke, hvad du hedder.
Jeg hedder Belinda. Belinda Jakobsen. Er du fucking hjernedød, eller hvad?
Folke vil lige sikre sig, at I bliver holdt under ordentlige forhold.
Hej, venner.
Har I...
- Får I noget ordentligt at spise? - Gu gør vi røv.
Vi får ikke andet end ris og grøntsager og latterlig frugtjuice.
- Har du hørt nok? - Ja ja.
Og se så lige at få Sidse, undskyld Belinda, ned derfra.
Og hvis en vil være elskværdig at hjælpe Gerda Larsen ud -
- og op i sin stol igen. Hun bliver den næste.
(Gerda piber)
(der spilles "Nærmere Gud til dig")
Vi taler 25-30 procent mindre i skat.
- Jeg har hørt, at de internerer dem. - Du mister jo ikke markedsandele.
De folk sætter jo aldrig deres ben i kirken alligevel.
(det banker på)
Godaften. Træffer vi biskop William Andersen?
Undskyld. Nogle soldater spørger efter Dem.
- Nogle soldater? - Ja.
- Hvad er der sket? - Biskop William Andersen?
- Ja. - Jeg skal bede Dem om at følge med.
- Aldrig i livet. - William, hvad foregår der?
Inge Wilken? De er også tilbageholdt.
- Hvad er det for noget sludder? - Det må være en misforståelse.
Josefine, giv de unge mennesker lidt at spise, så ringer vi rundt.
- Jeg skal bede Dem om at følge med. - Vi går ingen steder.
- Åh nej, lad mig så være. - Sæt mig ned. Jeg er biskop.
Fingrene væk.
William, jeg ringer til Abrahamsen. Du er hjemme inden natmaden.
Gerda Larsen. Bistandsmodtager, indtil du blev invalidepensionist.
Det var den gamle hofte, du ved, den vil ikke rigtig.
Men du fik da en meget dyr hofteoperation, ikke?
Lige meget hjalp det.
Jeg læser lige op: "Patienten har et udpræget alkoholmisbrug.
For at operationen skal have effekt, skal hun følge genoptræningen.
Gerda Larsen har på Rigshospitalet næsten ingen fast føde indtaget.
Hendes læge skal følge hende efter udskrivningen."
Jeg har næsten ikke drukket noget meget længe.
Nej?
Da du blev hentet, havde du de her ting på dig.
En kassebon fra Aldi i Køge.
12 guldøl, en flaske Stroh-rom, en pakke pølsebrød og en mazarinkage.
Og Gerda...
Det var jo ikke den medicin, som den søde doktormand ordinerede, vel?
Du bor i en beskyttet bolig.
Staten har forsørget dig, du har intet betalt tilbage.
- Det passer ikke. - Fortæl, hvad du har bidraget med.
Min søn.
Selvom jeg har haft et pissehårdt liv, -
- men det forstår du ikke en skid af, din lille lort.
Det har jeg altså, og alligevel, fandeme, -
- har jeg sat en søn i verden, som er blevet FN-soldat -
- og rejser rundt på hele kloden og redder små negerbørn.
Negerbørn? Det lyder da fantastisk. Hvor er han henne nu?
Det kunne han ikke fortælle mig. Det var meget hemmeligt.
Skal vi ikke ringe til ham?
- Kan du det? - Ja ja.
Har du fundet ham?
- Poul, Poul Larsen? - Ja.
Jo, vi har fundet ham. Og ganske rigtigt i Afrika. Nu skal du høre.
- Hallo? - Ja, hallo.
Major Christian Andersen.
Er det Poul Larsen? Søn af Gerda Larsen?
Ja, for helvede.
Din assistent har ringet en gang.
Er den gamle luder død?
- Undskyld, hvad siger du? - Er hun død?
Nej, ikke endnu.
Nå. Jeg er fløjtende ligeglad med, om hun er levende eller død.
Og jeg kommer ikke hjem, hvis det er det, du ringer om.
Er du ligeglad, om din mor dør?
Hun har aldrig gjort en skid for mig.
Andet end lade mig skrige, mens hun blev kneppet af Store Frank.
- Det er hårde ord fra en FN-soldat. - Hvad for noget?
Det er hårde ord fra en FN-soldat!
(griner)
FN? Sådan nogle fredselskende, små bøsserøve. Jeg er sgu ikke FN.
- Din mor siger... - Hold op med at kalde hende min mor.
Så for satan, nu kommer de.
Poul? (skrigen og skudsalver)
Slå dem ihjel.
- Kom så. - Poul?
Slå de forpulede negre ihjel!
- Dæk dem til og brænd dem. - En er i live. Han er kun en dreng.
(skud) En død dreng. Brænd negrene.
(telefonen dutter)
Din søn er lejesoldat for et diamantfirma, -
- som sidder på alle minerne i Sierra Leone.
Hans job er at skyde de lokale, når de prøver at få adgang.
Han er fuldstændig ligeglad med, om du dør.
Du har levet af statens penge og kostet hospitalsvæsnet millioner.
Din søn er en psykopat med tusindvis af menneskeliv på samvittigheden.
Hvis han ellers har en.
Det er noget af det første, der ryger, når man forsømmes som spæd.
Hvad skal jeg sige?
Nej.
Nej, nej, jeg vil ikke.
Nej.
Velkommen. Tak, fordi I kunne komme med så kort varsel.
Jeg er major Christian Andersen. Vores observatør, Folke Rasmussen.
- Det er biskop William Andersen. - Hvorfor er vi her?
Og hans hustru, Inge Wilken, overlæge på Rigshospitalet.
Skal vi ikke gå indenfor, så vi kan tale sammen i fred og ro? Kom.
Jamen kom ind, kom ind.
- Hvorfor er vi her? - Du har altså også hægtet mig af.
Det skal vi have opklaret med det samme.
Kom ind.
Hvad fanden sker der, mand?
Hvem er det?
Ja, hvem er det?
Jeres datter, hvad er det nu, hun hedder?
Hvad snakker du om?
I siger ingenting.
Er det ikke jeres datter? Sidse Wilken Andersen.
Du kan bare ikke holde ud, at jeg ikke er hende Sidse.
Jeg har godt hørt om hende Sidse fra den lortegruppe der.
Det er sgu hendes skyld, at vi skal dø, -
- for det er hende, der har skrevet de der københavnske kriterier.
Det er hendes skyld. Og så får hun kolde fødder og vil redde os.
Jeg er ikke den latterlige smatso, kan du så fatte det?
Jeg hedder Belinda, mand. Fat det i din lille kyllingehjerne.
Sidse Wilken Andersen, embedsmand i Justitsministeriet.
Som en joke forfatter hun De Nye Københavner Kriterier.
Måske laver hun en søgemaskine og søger på de her kriterier.
Og hun opdager, hvor lille en del af befolkningen -
- der rent faktisk står for al elendighed.
Hun viser resultatet til nogle kolleger, og fra det øjeblik...
...der er det helt ude af hendes hænder.
Forfærdet over sin egen handling danner hun så Mandela, -
- en undergrundshær, -
- som skal redde alle dem, som hun selv har sendt i døden.
Hun forsøger først at redde dem, der står på vores lister.
Men hun kan ikke nå det. Det tager lang tid at redde.
I stedet overtager hun identiteten på kvinder, -
- som hun ved, vil blive hentet.
Og her er hun så. Sidse Wilken Andersen. Er du med, Folke?
Jeg synes, det lyder lidt fantastisk. Er det virkelig jeres datter?
Det kan jeg ikke forestille mig.
Hvabehar?
Hvad siger du, Inge Wilken? Er det ikke din datter?
Næ.
Undskyld, I ved godt, at jeres svar kan koste hende livet, ikke?
Hvis ikke jeg kan bevise det, så dør hun.
Du hørte dem, for helvede. Det er ikke mine forældre.
Jeg er altså i tvivl, Christian.
Det forstår jeg godt, Folke. Det forstår jeg sgu godt.
Man hører ikke forældre sende børn i døden hver dag.
Det er belastende at høre Dem tale så bekymret om at sende andre i døden.
Alle dem, der sidder derude i jeres selvbestaltede helvede på jord.
Dit helvede. Du og dine venner har skabt helvede for dem. Ikke mig.
I de sidste årtier har du og dine gjort det værste.
Den største bjørnetjeneste.
I har bildt jer ind, de ikke kunne tale for sig selv.
- De giver os vores menneskelighed. - Herregud.
Så de skal leve videre, for at du kan bevare din menneskelighed.
Hold da kæft. Kujon biskop William Andersen.
Gud vidste det.
Biblen er spækket med udrensninger for artens overlevelses skyld.
Fordrivelsen fra Edens Have. Syndefaldet.
Sodoma og Gomorra. De ti plager.
Da Gud slog alle de førstefødte egyptiske drenge ihjel.
Det, Sidse har lavet, er bare de syv dødssynder.
De ti bud, Jesu ord omsat til pragmatik.
Det står i Biblen, for fanden. Slå dem ihjel.
Slå alle dem ihjel, som lever på bistandens nådegave -
- og den tredje verdens velvilje til at arbejde for tre skåle ris, -
- så de kan producere det lort, der er de menneskers næring.
Slå dem ihjel.
- Gud skal nok finde sine. - Ja, og dem er du ikke iblandt.
China og Melanie står her.
Hvis vi skal overholde 24-timersreglen, må vi i gang nu.
Vi interviewer dem inde ved siden af.
Så kommer de tre her måske i tanke om noget imens.
Hold kæft, I skulle se jer selv. Kom, Folke.
Sidse.
Lille pige.
Min egen lille pige.
Er det rigtigt?
Har du skrevet det?
Ja.
Hvor kunne du, Sidse?
Jeg ved det ikke, far. Jeg ved det ikke, for det var ikke meningen.
Vi kæmper, og i aften afgår den første båd med flygtninge til Afrika.
Jeg prøver at redde så mange, jeg kan, og det går faktisk godt.
Så mange... og så henrette dem.
Mange kommer til at dø, men jeg prøver altså.
Far...
Flyt Dem... Flyt Dem!
Du bliver nødt til at indrømme. Din død gavner intet.
Jeg er de menneskers eneste håb.
De dør jo alligevel. Det hjælper ikke noget.
Nå, så gik præsten.
Det er ligesom med forædlingen af danske æbletræer.
Den franske anemone hører fucking slet ikke hjemme i den danske flora.
De var da ikke så tossede, de to. Ham China vidste meget om blomster.
(det banker på) Kom ind.
- Før Sidse tilbage. - Du mener Belinda, ikke?
Christian...
Du ser meget gerne, at hende Belinda bliver sat fri, ikke?
Jeg tænker på...
Hvordan skal jeg formulere det?
- Måske kunne vi bytte? - Bytte?
Du sætter en fri, og jeg sætter en fri.
Hvem sætter du fri, Folke?
- Moren. - Gerda?
Nej, for himlens skyld. Ikke den afskyelige mastodont.
Nej.
Nancy.
- Nej. - Så kan jeg heller ikke tro på...
Det er ikke et kræmmermarked. Vi handler ikke med eksistenser.
Det er ikke en politisk studehandel.
- Vær nu fornuftig. - Jeg er fornuftig!
- Jeg er den eneste fornuftige her. - Jo jo, selvfølgelig er du det.
Jeg tænkte, at hvis jeg talte med hende, -
- så kunne vi måske finde noget, der kunne retfærdiggøre en frisættelse.
Tænkte du det?
Jeg sætter dig fri.
Dav, kom indenfor. Christian kommer lige om lidt.
- Der er noget, vi gerne vil sige. - Nej.
Jeg vil også gerne sige noget til jer, nu hvor Christian ikke er her.
Bare sæt jer ned.
Har du tænkt på, hvad der skete, da du bortadopterede dit barn?
Ja. Det har jeg tænkt på rigtig mange gange. Hvordan det mon er gået.
- Har du prøvet at finde ud af det? - Er det ikke kun...
...barnet, der kan få at vide, hvem forældrene er?
Det er på tide, at sandheden kommer frem, og sand...
- Jamen så lad os blive færdige. - Vi er ved at tale om sandheden.
Hvor interessant.
Folke ser nogle lag i jer to, som undviger mig, så fortæl endelig.
- Sid ned, John. - Ja.
Vi voksede op i Døllefjelde. På Lolland, ikke?
Jo.
Og vores far var ikke sådan så...
- Det hjælper jer ikke. - Lad nu kvinden tale ud!
Vi kommer fra Døllefjelde på Lolland, -
- og vores forældre var der ikke ret meget, så vi passede os selv.
- Ikke, John? - Jo.
Og så havde vi en lillesøster, men hun er død nu.
Men dengang... der var det os, der passede hende.
Det var os, der var en slags far og mor for hende.
Og så var det jo ganske naturligt, at vi begyndte at sove sammen.
Da så jeg blev gravid, lod vi først som ingenting.
- Hold kæft, Nancy! - Bare fortsæt.
Da maven var så stor, at det kunne ses, var det for sent med en abort.
Så løj vi bare og sagde, at det var en mand, jeg havde mødt.
- Jeg forstår ikke. - Hold da kæft. John er faren.
Forstår I det godt? Hver gang jeg så på barnet, følte jeg afsky.
Jeg ledte efter fejl på ham. Øjnene var underlige.
Benene var for korte og næsen en lang, underlig tud med en klump på.
Fordi han mindede os jo om alt det, som du havde gjort forkert.
Men så tænkte jeg:
Drengen er en dejlig dreng. Så måske er der nogen, som kan lide ham.
Jeg kunne ikke. Det var simpelthen så ulækkert.
Nancy, tag det nu roligt. Okay?
Men det er noget, ikke? Jeg ville bare gøre det godt for barnet.
Det synes jeg, det er. Du reddede et barn fra en kærlighedsløs opvækst.
Hvad laver du?
I er nogle frygtelige... frygtelige mennesker!
Jeg forstår dig mindre og mindre.
- Jeg er degenereret! - Du er i hvert fald klodset.
Du gode gud.
- Er det dig? - Er det dig?
Frygtelige, frygtelige mennesker! Se, hvad I har gjort ved mig!
John, kom herud og hils på sønnike. Sikke en familiefest.
Hold kæft.
- Du spillede ikke med åbne kort. - Jeg vil gerne hjem nu.
Det er muligt, men observatørerne skal også deltage i henrettelsen.
Du har meldt dig selv som observatør. Det er et vigtigt job. Husk det.
Du vidste, din mor var her. Det var kun derfor, du kom.
Nu har du fundet det, du søgte. Nu går vi ind og tjekker listerne.
Finder ud af, hvem der skal sættes fri.
Ingen. De er jo dyr. De skal dø alle sammen!
Nu går vi ind og kigger på det. Kom.
(dør låses op)
Klar.
Jeg vil nu læse afgørelsen op.
Hans Peter Hansen, også kaldet China.
- Kom frisk. - Du idømmes døden.
Jeg vidste ikke, du hed Hans Peter.
- John Frandsen. - Ja.
Du idømmes døden.
- Melanie Jensen Hansen. - Ja.
Du idømmes døden.
- Så er det min tur. - Der er ingen, der skal græde nu.
Gerda Larsen.
Du idømmes døden.
Ole Høgh Petersen.
Nå nej.
Nancy Frandsen. Du idømmes døden.
Og Belinda Jakobsen. Du idømmes døden.
- I bliver hentet kort før solopgang. - Tusind tak.
- Det er ligesom den der film. - Den med det brændende højhus?
Nej, den med de røvhuller oppe på et bjerg. Min far var helt vild med den.
- Hvad handler den så om? - Om de røvhuller oppe på et bjerg.
De var endt deroppe på flugt fra fjenden, ikke?
De byggede sådan en mega fucking rampe for at komme op til dem.
Det vildeste var, at den sidste nat så tog de alle sammen deres eget liv.
I tror, I kan nå os, mand. At bare fordi I er store, at I bestemmer.
I bestemmer ikke en skid! Så pulsåren over, mand. Mænd, kællinger, unger.
Alle sammen døde.
- Hvad siger du? - Han er ikke klar i hovedet.
- Jeg har aldrig været mere klar. - Skal vi gøre sådan?
- Nej, der må være en udvej. - Måske bliver vi reddet.
Vi skal dø.
Får vi gravsten?
Ja ja, begravelsen er ligesom alle andre.
- Det er smukt. - Vi dør sgu da bare, China.
Nej, for helvede, mand. Hele livet har vi bare været lort.
Men i dag mødes vi på lige fucking fod med alle mennesker.
Hvordan?
Svar nu, I ved det jo godt.
Vi tager vores eget liv, før de andre gør det.
- Latterligt. - Det er genialt.
- Jeg vil ikke dø. - Sig noget, Sidse.
Hun har kraftedeme sagt nok. Det er os, det her handler om.
De andre har altid sagt, hvad vi skulle gøre.
Stil dig der, China. Nej, ikke der. Slam bam, en på hovedet.
Gør det, mand, vær den, og rend mig i røven!
Vi kunne jo ikke, mand.
De kunne ikke fatte det. Vi kunne ikke finde ud af det.
Det er rigtigt.
Hvorfor er I ikke noget værd?
Øh bøh, det ved vi sgu da ikke!
Nå, okay, men så skal I dø.
Hvad for noget?
Skal vi dø?
Hvad, John? Skal vi dø?
- Nej, gu skal vi ej. - Gu skal vi da ej, mand.
Vi skal leve!
Jamen vi dør jo.
Jeg forstår ikke en skid af det hele.
Ville du også gøre det, Sidse, hvis det var dig?
Jeg hedder kraftstejleme ikke Sidse.
Er du med os, Belinda?
Belinda er på toppen.
Er alle med?
Jeg er med.
Fuck dem, jeg er også med.
- Hvad så, John? Er du med? - Ja.
Hvad?
Ja, jeg er med.
Hvad med dig, Gerda? Er du med?
Okay.
Men kun fordi jeg ikke vil sidde her alene i to timer.
Men China, så skal vi skrive et brev til dem, skal vi ikke?
Et, der fortæller, hvad det betyder. Og at vi tager røven på dem.
- Et afskedsbrev? - Ja, et afskedsbrev.
Ja, hvem skriver?
Sidse, du skriver. Jeg mener Belinda.
Det starter sådan her.
Til verden.
- Er du klar? - Ja.
Og du har ikke ændret mening med hensyn til Sidse eller din mor?
Min mor, det er Mette Rasmussen. Det er hende, jeg voksede op hos.
Skal vi?
Okay, på tre. Er I klar?
- Ja. - En, to, tre.
Og vi sejler op ad åen
vi sejler nedad igen
det var vel nok en dejlig sang
den må vi ha' endnu en gang
og vi sejler op ad åen
sejler nedad igen
- Kom nu. - Det var vel nok en dejlig sang
den må vi ha' endnu en gang
op ad åen
Okay. Hvem skal så springe først?
- Det kan jeg godt. - Du skal jo læse brevet op.
- Nå ja, Belinda læser. - Og så springer du.
Ja, Belinda læser, og så springer hun.
Du lover det?
Ama'r.
Okay, så springer jeg.
- Nej! - Vent.
Skal vi så ikke gøre det samtidig? Hvad, Nancy?
China.
- China, tæl til tre. - Okay, på nu.
- Er I klar? - Jep.
Ja, okay.
En, to, tre, nu.
Okay, Gerda. Er du frisk?
Jeg vil ikke.
Jeg skal bare lige gøre det godt igen. Jeg vil ikke. Jeg vil hjem.
- Tænk på noget andet. - Nej.
Luk øjnene.
Kom nu, luk øjnene.
Så tænk på...
Åh, fuck, mand. Så tænk på en pizza.
Hop nu.
Nå, Belinda-fissen. Så er det sgu China-drengen.
Hold kæft, mand.
Jeg sveder sgu lidt alligevel.
Så må jeg sgu hellere hoppe.
- Farvel. - Nej, vent.
- Du er god nok. - Hold dog kæft, din fede so.
(dør låses op)
Så, nu kommer de. I fanger mig aldrig!
Stop! Bliv, hvor I er!
I må ikke komme nærmere. Belinda har noget at sige.
"Til verden. Når I læser det her brev, -
- så er vi væk, fordi vi tog røven på jer.
Og så vil vi gerne sige to ting.
Man skal gøre imod sin næste, som man ville gøre mod ham.
Og heil Hitler."
Nej...
Mor...
Undskyld.
Det er sgu da ikke til at holde ud. Det er en opera, det her.
Dit... Dit umenneske!
Ja, den er god. Kom godt hjem, Folke.
Det skal stoppe. Jeg skal nok få standset det her.
Flyt dig.
Jeg beordrer dig til at flytte dig!
- Hvad havde du egentlig tænkt dig? - Jeg vil nedsætte et udvalg!
(dør åbnes)
Det nye hold står ude på gangen.
Gå bare ud til dem, og tag bare drengene med.
Det er kommet for vidt. Det her, det var ikke meningen.
Måske er det meget godt, at det ender her.
Hvad havde du tænkt dig? Du er jo sindssyg.
Du kommer til at koste en formue, når dine indavlede skavanker bryder ud.
Det er kun et spørgsmål om tid.
Folke!
Åh, rend mig i røven.
Folke!
Folke, kom nu.
Folke. Din far og mor døde med lidt mere stil.
Det bliver åbenbart kun værre, jo mere degenereret...
Folke.
Der kan du se. Det er ikke så svært.
Christian gør lige de sidste færdige. Han kommer lige om to minutter.
Hvad fanden laver vi egentlig her?
Så holder I kæft, og I bliver stående to og to.
(skriger)
Hvad laver du, din narrøv?
- Hej hej. - Hej.
Hey, vi er kommet.
Det er Afrika.
Hey, prøv lige at komme og kigge. Afrika ligger lige her.
Hey.
Prøv nu at være lidt sociale, altså.
Afrika.
Tekster: Louise Munk Alminde Scandinavian Text Service 2007